Vi fikk liv for en milliard år siden.
Hva har vi gjort med det?
Lucy.
Plankekjøring. Inn og ut, så er det gjort.
Hvorfor gjør du det ikke selv?
Han venter ikke en total babe.
Han får dilla. Si ja!
Hva er det i den?
Elskling!
Ikke bli paranoid.
Du stoler vel på meg?
Faen!
Richard, jeg liker deg virkelig.
Men jeg må ta vare på meg selv.
Jeg har mye å konsentrere meg om.
Hvor har du tenkt deg?
Hjem. Jeg har eksamen mandag.
Jeg må ta en dusj, og lese.
Jeg var på museum nylig.
Vet du hva jeg fant ut?
Den første kvinnen het Lucy.
Skulle det hjelpe?
Ja.
Nei.
Jeg ringer deg. Greit?
Greit.
Jeg skal være ærlig.
Kan ikke levere selv.
Hadde litt klammeri.
Ikke stort, men det fikses hvis du leverer.
Gå inn i resepsjonen,
be Mr. Jang komme ned.
Du gir ham kofferten, viser ditt peneste smil,
og stikker.
Se! Du ser resepsjonen herfra.
Kom igjen.
Hva inneholder den?
Vet ikke. Papirer.
Å, ja? Få se.
Den er låst, bare Mr. Jang vet koden.
Jeg er bare bud.
Får du betalt for dette?
- Ja, litt. - Hvor mye?
Forhandler vi nå?
Hvor mye? Jeg vil vite det.
Tusen dollar.
For å levere papirer? Er det sant?
Vet ikke. Det tar ti minutter, jeg får tusen,
resten angår meg ikke.
Ikke meg heller.
- Hør her! - Hva?
Vi deler likt.
500 hver.
Jeg ringer deg.
Det er tredje gang denne uka.
På samme hotell, med samme hatt.
Problemet er løst!
Gå, jeg venter på deg.
Elskling.
Jeg har gjort det 10-12 ganger.
Det er papirarbeid.
Det er antagelig design de vil kopiere.
Sånt gjør de her.
Stetsonhatten ble laget her. Se.
"Laget i Taiwan".
Adjø, cowboy med falsk Stetson.
Vær så snill.
Jeg må gå.
- Hva er det du gjør? - Unnskyld.
Jeg trenger virkelig hjelp.
Hold opp! Få det av meg!
- Jeg kan ikke. - Få det av meg nå!
Det er bare Mr. Jang som har nøkkelen.
Bare gå på hotellet
og spør etter ham.
Nei! Få det av meg!
Jeg er lei meg, jeg måtte.
Få det unnagjort!
At du kunne gjøre dette!
Jeg lover å vente.
Dine løfter er ikke verdt en dritt!
Jo, 500 på forskudd.
Du er en drittsekk.
Og du er herlig.
Kan jeg hjelpe deg?
Ja.
Jeg skal møte...
Mr. Jang.
Ja.
Hvem skal jeg si det er?
Richard.
Richard har sendt meg.
Hva er ditt navn?
Richard.
Richard leter etter parkeringsplass.
Mr. Jang vil vite ditt navn.
Lucy.
Etternavn?
Bare Lucy. Kan han komme raskt?
Et øyeblikk, jeg oversetter.
Mr. Jang kommer. Vent her.
Kan jeg sette meg?
Mr. Jang sa at du må stå her
Jeg tror det er best.
Unnskyld meg.
Regent hotell.
Nei!
Vær så snill!
Jeg vet ingen ting!
Ingen ting! Vær så snill!
Nei! Vær så snill!
Snakker du engelsk?
Lucy! Jeg er Lucy.
Dette er en stor misforståelse.
Jeg skal bare levere denne kofferten.
Har du mistet nøkkelen? Ikke kutt hånden min,
bare kutt lenken.
Vær så snill.
Jeg ber deg.
Nei!
Vær så snill.
Vær så snill!
Frøken, jeg snakker engelsk. Jeg oversetter for Mr. Jang.
Si at jeg ikke har gjort noe. Jeg vet ingen ting.
Det er en stor misforståelse. Fortell ham det.
Ja vel, vent.
Mr. Jang spør hva innholdet er.
Jeg vet ikke.
Snakker du engelsk, eller ikke?
Ja. Jeg studerte i et år på International High School, New York.
Ok.
Richard ga meg kofferten for å levere den. Det er alt jeg vet.
Fortell ham det.
Han ga meg et papir med tall på. Hva er det?
Det er koden for å åpne den.
Hva er i den?
Ikke noe farlig.
Så hvorfor åpner han den ikke selv?
Han stoler ikke på Mr. Richard.
Jeg stoler heller ikke på ham.
Vi var bare sammen i en uke.
Ok.
- Mr. Jang insisterer på at du åpner. - Ok.
Kjære Gud, hjelp meg.
Han ber deg skynde deg. Mr. Jang har annet å gjøre.
Kan du beskrive innholdet?
Fire plastposer med blått pulver i.
Lilla pulver, kanskje.
Jeg vet ikke. Ekkelt.
Mr. Jang vil tilby deg en jobb.
En jobb?
Jeg vil ikke ha noen jobb.
Liv oppsto for en milliard år siden,
men vi måtte vente 400 000 år på å se de første nerveceller utvikle seg.
Der begynner det liv vi kjenner. Hjerner på et par milligrams størrelse.
Det er foreløpig ikke mulig å registrere tegn til intelligens.
Det dreier seg mer om refleks.
Med én nervecelle er man i live. Med to
beveger man seg, og med bevegelse begynner interessante ting å skje.
Dyrelivet er millioner år gammelt.
Men de fleste arter benytter bare 3 - 5 % av hjernekapasiteten.
Det er ikke før vi kommer til mennesket,
på toppen av dyrekjeden,
at vi endelig ser en art bruke mer av hjernekapasiteten.
10 % virker som lite,
men det er mye hvis man ser hva vi har gjort med det.
La oss diskutere et spesielt tilfelle.
Det eneste levende vesen som bruker hjernen sin bedre enn vi gjør:
Delfinen.
Det anslås at dette utrolige dyret
benytter opp til 20 % av sin hjernekapasitet
Dette betyr
at det besitter
et ekkolokaliseringssystem
som er mer effektivt enn noen sonar menneskene har oppfunnet.
Men delfiner oppfant ikke sonar, de utviklet det naturlig.
Og dette er den avgjørende delen
av dagens filosofiske betraktning.
Kan vi trekke den konklusjon
at mennesker er mer opptatt
av å ha
enn av å være?
Lucy.
Hva har dere gjort med magen min?
Ingen ting!
Bare et lite, horisontalt kutt.
Veldig pent gjort.
Om en måned er arret nesten borte.
Neste sommer kan du vise magen din på stranden.
Jeg blåser i arret.
Grunnen til at vi åpnet deg?
Rolig, vi tok ikke ut noen organer.
Vi la bare en liten pakke inn i nederste del av magen.
Med et nytt dop som ungdom i Europa vil elske.
Hva er det?
Vitenskapelig navn: C.P.H.4.
Ikke særlig salgsmessig sexy.
Vi leter fremdeles etter et navn med mer sus i.
Noen forslag?
Unnskyld meg.
Velkommen!
Kom inn. Nydelig!
Fremragende!
Strålende! Nydelig.
- Står til? - Riktig bra.
Ok.
Først av alt:
Takk for at dere deltar i initiativet,
som sikkert vil foregå prikkfritt.
Nydelige pass og billetter
vil tillate dere å reise hjem innen de neste 24 timer.
Ved ankomst tas dere hånd om av våre folk,
så vi kan ta tilbake varene
og dere kan gjenfinne friheten som dere fortjener.
Jeg trenger vel ikke å minne om dette, men skulle noen bli fristet
til å advare eller melde seg for myndighetene,
har vi navn og adresser til alle deres familier,
helt tilbake til de fjerneste slektninger.
Vi stoler derfor på at dere vil vise total diskresjon.
Utmerket!
Mine herrer, frue: La meg ønske dere
bon voyage!
Nydelig.
Skal dere selge dette?
Det er nok vårt forretningsmønster.
For primitive skapninger som oss, har livet tilsynelatende ett formål:
Å vinne tid
Og prosessen med å forsere tid ser ut til å være
eneste formål for hver celle i kroppen vår.
For å oppnå det, har alle cellene
som utgjør både mark og mennesker bare to utveier:
Å bli udødelig,
eller å formere seg.
Er omgivelsene ikke tilstrekkelig gunstige eller nærende,
velger celler udødelighet.
Med andre ord, selvhjulpenhet eller selvstyring.
Hvis omgivelsene
derimot er gunstige...
vil de velge å formere seg.
Når de dør, vil de dermed videreføre avgjørende informasjon og viten
til neste celle, som viderefører til neste, og så videre.
Slik blir kunnskap og lærdom overlevert gjennom tiden.
OK. Hold deg rolig.
Du må vente og se.
Du kan tenke underveis. Ta flyet.
Kom deg vekk.
Det er det viktige. Spar tid.
Ikke prøv noe. Bevar roen. Du er i live.
Du lever. Det er alt som teller. Bare vent.
Spar tid.
Er ikke i humør.
La oss tenke oss
hvordan livet ville bli hvis vi for eksempel kunne benytte
20 % av hjernekapasiteten.
Dette første stadiet
ville gi oss adgang til, og la oss styre, vår egen kropp.
- Unnskyld? - Ja.
Er det vitenskapelig bevist?
Jeg må innrømme at for øyeblikket er det bare hypotese.
Men tenk over det:
Det er slående at grekere, egyptere og indere
hadde begrep om celler hundrevis av år før mikroskop fantes.
Og hva med Darwin,
som ble ansett som en tåpe da han la fram evolusjonsteorien?
Det er opp til oss å presse regler og lover,
og gå fra evolusjon til revolusjon.
100 milliarder nerveceller pr. menneske, med bare 15 % aktivert.
Det er flere koblinger i menneskekroppen
enn stjerner i galaksen.
Vi bærer på et enormt informasjonsnett
som vi knapt har adgang til.
- Unnskyld? - Ja.
Hva blir neste stadium?
Antagelig kontroll over andre mennesker.
Men da ville vi trenge adgang til minst 40 % av hjernekapasiteten.
Etter kontroll over oss selv og andre,
kommer kontroll over materie.
Men nå nærmer vi oss science fiction,
og vi vet ikke mer enn en hund som ser på månen.
- Unnskyld meg, sir. - Ja.
Hva ville skje hvis, uvisst av hvilken grunn,
noen fikk tilgang til 100 % av hjernekapasiteten?
100 %?
Ja.
Jeg aner ikke.
Hei!
- Snakker du engelsk? - Nei.
- Snakker du engelsk? - Ja.
- Kjør meg til sykehus. - Sykehus.
Beinet mitt!
TRI-SERVICE SYKEHUS TINGJHOU-AVDELINGEN
Sykehus!
Vent på meg.
KIRURGI
Frøken! Hallo?
Frøken!
Jeg må ha hjelp. Det er viktig.
Vi opererer, du kan ikke være her!
Gå ut!
Han kunne ikke reddes.
Svulsten var i korteks og ryggrad.
Noen har plantet dop i meg. Fjern det, det lekker.
Gjør det nå.
Ja vel. Jeg gir lokalbedøvelse.
Glem det.
Ja vel.
Ok.
Ro deg ned.
Legg vekk pistolen.
Jeg skal bare undersøke.
- Har du noe imot det? - Nei.
- Hallo? - Mamma?
Lucy!
Så flott å høre fra deg!
Men hva er klokken der?
Vet ikke, det er natt.
Jeg avslutter en samtale.
Jeg må gå inn.
Her er jeg igjen. Du er ikke for mye på kjøret?
Du lovte å ta vare på deg selv.
Jeg prøver, mamma.
Takk for at du ringer overraskende.
Far blir lei for at han ikke var her.
Han er på trening.
Du pleier å ringe om morgenen.
- Mamma? - Ja?
Jeg kan føle alt.
Hva mener du?
Rommet.
Luften.
Vibrasjonene.
Menneskene.
Jeg føler tyngdekraften.
Jeg føler jordens rotasjon.
Varmen som forlater kroppen min.
Blodet i årene mine.
Jeg føler hjernen min.
De dypeste delene av hukommelsen...
Vi har dårlig linje, vennen min. Jeg hører ikke så godt.
Hva sa du om hukommelse?
Smerten i munnen
da jeg hadde regulering.
Jeg husker følelsen av hånden din på pannen når jeg hadde feber.
Jeg husker hvor myk katten var.
Katten? Hvilken katt?
En siameser. Blå øyne og brukket hale.
Det kan du umulig huske. Du var knapt ett år gammel.
Jeg husker smaken av melken din i munnen min.
Rommet.
Væsken.
Hva er det du snakker om, vennen min?
Jeg vil bare si at jeg er så glad i dere.
Vennen min...
Og jeg vil takke deg for tusen kyss som jeg fremdeles føler på ansiktet mitt.
Jeg er så glad i deg.
Og jeg i deg, elskling.
Mer enn i noe annet i verden.
Hvor mye er igjen?
500 gram.
Hvor lang tid tar det før kroppen eliminerer resten?
For å svare på det, må jeg vite hva det er.
Får jeg lov?
Gjør det.
C.P.H.4.
Fortell om det.
Gravide kvinner produserer C.P.H.4 i 6. uke
i ørsmå kvanta.
For en baby har det styrke som en atombombe.
Det gir fosteret den nødvendige energi for å forme alle kroppens knokler.
Det ble forsøkt produsert.
Jeg visste ikke at noen hadde lyktes.
Hvis det virkelig er C.P.H.4,
i en slik mengde,
er det utrolig at du lever.
Ikke lenge.
Læring er en smertefull prosess.
Som når man er liten. Knoklene vokser, alt gjør vondt.
Vet du at jeg husker lyden av knoklene mine som vokste?
En skurende lyd under huden.
Alt er forandret nå.
Lyder er musikk jeg forstår. Akkurat som væsker.
Snodig. Jeg var så opptatt av hvem jeg var, hva jeg ønsket å være.
Nå som jeg kan bruke hele hjernen,
ser jeg ting klart. Jeg forstår at det som gjør oss til mennesker,
er primitivt.
Hindringer.
Er det forståelig?
Slikt som smerten du føler.
Den hindrer deg i å forstå.
Alt du vet noe om nå, er smerte.
Hvor er de andre?
De som frakter dopet.
Jeg trenger resten, til medisinske formål.
Berlin.
Paris.
ROMA
Roma.
Takk for informasjonen.
WESTIN PARIS-VENDÔME RESEPSJON
God aften, professor.
Spiser De her i kveld?
Jeg er redd for det. Jeg er utslitt.
- Ha en behagelig hvil. - Takk.
Du skremte meg! Ringte på som en gærning.
Jeg har savnet deg.
Og jeg deg.
Har du mistet nøklene dine?
Ja.
- Kan jeg låne PCen din? - Klart.
Jeg var på audition i går. Fantastisk.
Ventet hele dagen,
de gir faen i folks tid. Prater i vei på kinesisk.
Hvem forstår kinesisk? Ikke jeg.
De sier de vil ringe,
men tar ikke engang folks nummer.
Bortsett fra én, men han er ikke kineser.
Han er fra talentbyrået, og er vanvittig kjekk.
"Jeg er kjekk, og jeg vet det" -typen.
Han hadde noe. Og rompa hans!
Ikke snakk!
Du aner ikke hvor vi var.
Royal Suites på Four Seasons, og vi elsket hele natta!
Unnskyld, jeg prater om meg selv. Hva med Richard?
Han er død.
Dere er sprø.
Jeg tar en dusj.
Ja?
Mitt navn er Lucy.
Jeg har lest all din forskning. Vi må treffes.
All min forskning?
Jeg er veldig smigret, men det er vanskelig å tro.
Jeg har skrevet...
6734 sider. Jeg kan sitere alle utenat, om du vil.
Er du en av Emilys venner?
Dette lyder som en spøk. Er hun der?
Nei, jeg er alene.
- Hvem er du? - Det sa jeg.
Lucy, ikke sant? Beklager.
Jeg har lest din teori om kapasitet.
Uutviklet, men du er på rett spor.
Takk.
Mine celler reproduseres i utrolig fart.
Flere millioner pr. sekund.
Jeg kan ikke bestemme dødsøyeblikket presist,
men vil knapt leve 24 timer.
Hva?
Det jeg sier, er at din teori ikke er en teori.
Jeg har inntatt en stor mengde syntetisk C.P.H.4,
som vil la meg bruke 100 % av hjernekapasiteten.
Nå er jeg på 28 %. Og det du skrev, er sant.
I det hjernen når 20 %, åpner den seg og utvider alt.
Ingen flere hindringer. De faller bort.
Jeg overtar min egen hjerne.
Jeg vet ikke hva jeg skal si.
Ja, jeg har arbeidet med denne teorien i over 20 år.
Men det har bare vært hypoteser og forskningsideer.
Jeg trodde ikke at noen ville..
Styrer du ditt eget stoffskifte?
Ja.
Og jeg begynner å styre andres kropper.
Jeg kan også styre magnetiske og elektriske bølger.
Ikke alle, bare de enkleste.
Fjernsyn.
Telefon.
Radio.
Det er utrolig.
Jeg føler ikke smerte,
frykt
eller begjær.
Alt som gjør oss menneskelige, svinner bort.
Jeg føler meg mindre og mindre menneskelig.
Jeg har så mye kunnskap om alt.
Kvantefysikk, anvendt matematikk,
cellekjernens uendelige kapasitet.
All denne kunnskapen eksploderer i hjernen min.
Hvordan skal jeg bruke den?
Hvis du spør meg hva du skal gjøre...
Du vet...
Tenk på
selve livets natur,
fra begynnelsen av.
Utviklingen av den første cellen,
som delte seg i to celler.
Livets eneste formål har vært
å videreføre det som ble lært.
Noe høyere formål fantes ikke.
Så hvis du spør hva du skal gjøre med kunnskapen du samler,
ville jeg si:
Gi den videre.
Akkurat som enhver enkel celle
som eksisterer i tiden.
Tid.
Ja, selvsagt.
Jeg er der om 12 timer.
- Drar du? - Ja.
- Hva er det? - En resept.
-Når begynte du å skrive kinesisk?
For en time siden.
Jeg forstår ikke dette.
Nyrene og leveren din svikter.
Du må endre livsstil.
Ta medisinen, tren, spis økologisk.
Det går bra
En kvinne skjøt og drepte en pasient i går kveld.
Tri-Service sykehus
Mistenkte er 25, lys, middels høy.
Landsomfattende ettersøkning.
Hun er bevæpnet og farlig.
Del Rio.
Rar oppringning. Amerikaner i Taiwan.
En ung kvinne vil tipse oss om narkotikasmugling.
- Jeg tar den. - Jeg tar opp.
Hallo?
Jeg har opplysninger om narkotikasmugling.
Jeg må snakke
med en som har myndighet.
Heldig, ingen her har mer myndighet.
Fra begynnelsen. Navn?
Hør etter, Pierre Del Rio. Hopp ned fra skrivebordet, sitt,
ta den røde pennen til venstre og notér alt.
Det er ingen kameraer. Ikke kast bort tiden!
Snakk.
Jeg sender detaljer om tre som ankommer Europa.
Hver har en kilo narkotika.
Arrester dem, og ta stoffet. Jeg trenger det senere.
Hvilken form? Blokker, kapsler?
Pulver. Skjult i plastposer i innvollene deres.
Hva?
Fjern dem forsiktig.
Stoffet er kraftig.
Tro meg.
Mottatt?
Ja.
Bra.
Jeg stoler på deg.
Alt i orden?
God morgen.
BERLIN - TYSKLAND
Takk.
Det er ham! Grip ham.
Vennligst følg meg.
PARIS - FRANKRIKE
Hallo.
Følg med oss.
ROMA - ITALIA
Velkommen til Roma.
God morgen.
Følg meg. Denne veien.
Klart.
Del Rio.
Takk for at du ringer.
Vi mottok pakken.
Takk. Vi sender utleveringspapirer.
Ha det.
Vi har alle tre.
Mine damer og herrer,
vi starter nedstigning.
Du må sette vekk datamaskinene nå.
Tørk deg under nesen.
Hva?
Kan jeg få et glass champagne?
Selvsagt.
Kan du gi den piken champagne?
Ja, jeg blødde nettopp neseblod.
Champagne, frøken.
Takk.
Jeg beklager, du må slå opp bordet nå.
Ja vel.
Skål for kunnskap.
Er omgivelsene ikke tilstrekkelig gunstige eller nærende...
vil cellen velge udødelighet.
Med andre ord, selvhjulpenhet eller selvstyring.
Nei! Frøken!
Du må sitte ned!
Frøken!
Frøken, lukk opp! Du må gå tilbake på plass!
Vi lander snart. Lukk opp! Vær så snill å si noe.
Er alt bra?
Lukk opp!
Gjør noe! Hjelp meg!
Vi lander! Lukk opp!
Frøken, er alt bra med deg? Si noe!
Med et arr på underlivet?
Ganske nytt, med sting.
- Tilstand? - Fin. Hun sover.
Bedøvelsen vil vare lenge.
- Hun er våken! - Er De sikker?
Hun sitter på sengen.
Der.
- Var hun ikke fastspent? - Jo!
Frøken!
Ikke rør deg.
Vi må snakke alene.
Og du må rekke opp hendene.
Har dere pakkene?
Ja.
Hvor er de?
De er trygge.
Her,
i Paris.
De er tryggere hos meg.
Ikke la bilen stå der. Parker.
Som politimann ser man mye rart.
Men jeg må være ærlig.
Det du gjorde, skremte meg.
Å slå ut alle sånn.
Bør jeg være bekymret?
Nei.
Bra.
Har du noe imot det?
Nei.
- Hva er det? - Koreansk. Jeg kjører.
Nei! Dette er en politibil!
Du kan ikke. Dette må ikke skje.
Dette er en politibil.
Ja vel!
Kom igjen!
Unnskyld meg
Jeg må snakke med noen.
Snakk med politiet.
Jeg er tysk borger. Jeg vil ha advokat.
Jeg sjekker.
- Hent mat til oss. - Du er matgal.
Kjører du alltid sånn?
Jeg har aldri kjørt før.
Flott.
- Det er enveiskjørt. - Vi er sent ute.
Heller sen enn død.
Vi dør egentlig aldri.
Unnskyld.
Jeg føler meg ikke bra.
Alt i orden med meg.
Jeg ber dem slutte å følge etter.
Glem det.
Kylling!
Gi meg kofferten.
Drep henne, og ta posen.
Ikke bare stå der! Drep henne!
Ta den opp.
Kom.
Jeg vet ikke om jeg er til nytte.
Jo, det er du.
Hvordan?
Som en påminnelse.
Skal vi gå?
Hvor skal vi?
Første gate til venstre.
Ja vel.
Kjør!
Følg etter den bilen.
Professor?
- Hallo? - Lucy.
Det er henne!
Hei.
- Er du i Paris? - Ja.
Fint! Utmerket.
Jeg er ikke på hotellet lenger,
men på universitetet. Jeg har tillatt meg
å diskutere ditt tilfelle med noen kolleger.
De fremste på sine felt, og svært pålitelige.
Jeg stoler på deg.
Takk.
Kunne du møte oss her på universitetet?
Jeg...
Det gleder meg å møte deg.
Takk det samme.
Førstebetjent Del Rio.
God dag.
La meg presentere deg for mine kolleger.
Professor Cartier, nevrokirurg.
Jeg vet hvem alle er.
Selvsagt.
Mine herrer, dette er Lucy. Den første kvinnen som...
Jeg mener...
Som nevnt har frøken Lucy,
av ukjente årsaker, fått innpass i deler av hjernen
som gir adgang til soner som så langt ikke har vært utforsket.
Hun har spesielle evner.
Et eksempel?
Din datter Gabrielle døde 6 år gammel i en bilulykke.
Blå bil med lærseter
og en plastfugl festet i bakspeilet.
Vi mistet 5 menn på sykehuset. Beklager.
Hvor mange har vi igjen?
Jeg har med omkring 25.
Den helvetes jenta gir ikke opp.
Hun er en heks.
Jeg vet det.
Jeg vil drepe henne selv.
De kommer. Kan du sikre?
- Jeg må fokusere. - Greit.
Fort!
Hvordan fikk du informasjonen?
Elektriske impulser.
Alle celler kjenner og snakker med alle andre.
De utveksler tusen biter med informasjon i sekundet.
Celler grupperer seg til et enormt kommunikasjonsnett,
som igjen blir til materie.
Celler samles, danner en form,
omdannes, nydannes.
Alt er uansett det samme.
Mennesker tror de er unike,
og har basert hele sin eksistensteori på det.
Deres måleenhet er "en".
Det er feil.
Alle våre sosiale systemer er bare utkast.
Vi har bare lært at 1 + 1 = 2.
Men 1 + 1 har aldri vært 2.
Det finnes ingen tall, og ingen bokstaver.
Vi har arrangert vår eksistens for å gjøre den menneskelig,
begripelig.
Vi har skapt en målestokk, for å kunne glemme den ufattelige målestokken.
Men hvis mennesker ikke er unike,
og verden ikke styres av matematiske lover,
hva styrer alt?
Film en bil i fart.
Kjøres bildet uendelig raskt,
forsvinner bilen.
Hvordan kan vi da bevise dens eksistens?
Tiden legitimiserer dens eksistens. Tiden er den eneste sanne målingsenhet.
Den beviser materiens eksistens.
Uten tid
eksisterer vi ikke.
Tid er enhet.
Let gjennom bygningen, og finn henne!
Vi holder dem ikke ute stort lenger.
Da er tiden inne.
Trenger du slike enorme doser?
Jeg er redd du vil dø.
Noen celler i meg vil forsvare sin integritet til det ytterste.
For å oppnå de siste prosentene, må jeg tvinge
cellekjernene til å åpnes.
Men all denne kunnskapen...
Er menneskeheten virkelig klar for den?
Vi er så motivert av makt og profitt.
Menneskets natur tatt i betraktning,
kunne det gi oss ubalanse og kaos.
Uvitenhet gir kaos, ikke kunnskap.
Jeg bygger en datamaskin, laster ned min viten,
og finner en metode som gir tilgang til den.
Ja.
Jeg håper bare at vi vil være ditt offer verdig.
Ikke rør dere!
Forstår dere engelsk?
Hva gjør hun?
Søker energi og materie.
Og hun prøver å koble seg til våre datamaskiner.
Chong-Ju!
Her er jeg, sjef!
Gjør noe med dem!
Ja vel, sjef!
Kom an.
Klar?
Går det bra?
Få tak i lege! Fort!
Herregud. Hva skjer?
Hva lager hun?
En ny generasjon datamaskin, antar jeg.
Hvor er hun?
Svar meg.
Svar!
Hei!
Se. Datamaskinen rører seg.
Hei.
Hvor er hun?
JEG ER OVERALT
Vi fikk liv for en milliard år siden.
Nå vet dere hva dere skal gjøre med det.